Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NULTI LIPNJA
Lopovi! -Brže, brže!
Prestali su nas loviti. Daj da te pogledam.
Gdje su te ranili? -Oprosti, Israel. Tako sam glup!
Moramo reći tati. -Nećemo mu ništa reći, jasno? Ubit će nas.
Imaš li ga? -Imam.
Imamo ga. Hajde, kasnimo u školu. To je sve što trebamo.
Hej, pogledaj što imam. - Još jedna utakmica, hajmo.
Miči mi se s puta!
Koliko? Koliko ovo vrijedi?
Možeš li mi reći koliko ovo vrijedi? - Ne znam, pokaži Mossiju.
Ona je poput cure iz moje kuće na plaži u Cezareji.
Nemaš kuću na plaži u Cezareji! - Imam! Pitaj Adama, bio je tamo.
To je palača.
Mossi? -Ne vidiš da čitam važne vijesti?
Važnije od ovoga?
To je sranje. Ne znaš kako zlato izgleda?
Ovo je mesing. -Vrijedi li išta? -Rekao bih da vrijedi...
Natrag na nastavu! -Vrijedi ovoliko.
Ali nisam... Mossi, nisam pristao.
"Danas, na prvi dan suđenja, Eichmann je ušao u staklenu ćeliju,
naklonio se svojem odvjetniku i nije pokazao nikakve emocije.
Pažljivo je poslušao suce i nije pogledao rulju u sudnici.
Publika je posljednji put gledala čovjeka
koji je naredio ubojstvo milijuna Židova potpisom na papiru,
Adolpha Eichmanna. - Trebali bismo ga osuditi
u jednome danu za zlo naneseno
židovskom narodu." - Uspio sam! -Tišina!
Gospodine, dovršio sam zadatak. - Ovo je povijesni trenutak. Slušaj.
"Sud osuđuje Adolpha Eichmanna na smrt
za zločine protiv židovskog naroda."
Tata, ljutiš li se na mene? -Ne. Ne na tebe.
Hajmo. -Kamo? -Naći ti posao.
Dosta nam je tvojih igara. - Israel, rekao si mu?
Ne bih nikad. -Dođi.
Tata, gdje je taj posao? Mogu sam otići. -Škola je zvala mamu.
Misle da sam ja napravio ovo tvojem bratu. Želiš mi takvu reputaciju?
Kakve to veze ima sa mnom? - Tišina! Zlo mi je od tvojih laži.
Israel, idi kući. Mama te čeka. Idi.
Čovjek kojeg ćemo upoznati vrlo je ozbiljna osoba.
Pokaži mu poštovanje. Jasno? -Da.
Popravimo ti frizuru.
Zamijenimo se.
Ja ću to uzeti.
Što je ovo? -Iz škole.
G. Zebco! Gospodine.
Ya'acov. Yaki. Sjećate li me se?
Upoznali smo se...
Upoznali smo se u sindikatu.
Mi smo iz Libije. Prije godinu dana. Moj otac vozi kočiju.
Podsjeća vas da smo doselili iz Libije prije godinu dana.
Rekli ste da trebate malog, mršavog... On je oboje.
Da, da. Dođite. Dovest ću ga natrag.
Hvala, g. Zebco. -Janek, pođi sa mnom. Ezra, dođi.
Dječak će čistiti peć. Nema više svađanja.
Uzmi pauzu, neka dječak čisti. -Očisti!
Iznutra, mali!
Reci mi, Shlomi, što će nam djeca?
Mršava su i jeftina. Ezra, sjećaš se dok si bio mršav?
I dalje stanem u nju. -Da, ali kako si postao tako lijen?
G. Ezra, dobio sam posao? -Čini se da ne.
G. Janek, jesam li dobio posao? -Žao mi je, mali.
Gdje je g. Zebco? -Gore, u uredu.
G. Zebco? G. Zebco?
U redu, tata, idemo. Dao sam sve od sebe, ali mislim da ne...
Zebco kaže da od sutra radiš. Nakon škole. -Ja? -Posao je dobar.
On će ti osigurati budućnost. Ne radi gluposti.
Napravio sam glupost. -Molim? -Ja...
Nisam se zahvalio. -Idi. Brzo!
Već kasnim.
Zapravo, u redu je. Sutra ću.
Zanimljivo opažanje, Natan. Ron, pročitaj svoje.
Nacisti i suradnici gledali su Židove kao rasu, a ne religiju.
Vrlo dobro, Ron. Eichmann je uspješno provodio takvu doktrinu.
Zar Židovi nisu rasa? -Što ti misliš? Rasa ili religija?
Oboje? -Jesu li svi kršćani Europljani? Jesu li svi muslimani Arapi? -Nisu.
Zašto su onda svi pripadnici židovske vjere Židovi? -Gdje si to ukrao?
Ne tiče te se. -Davide! - Oprostite, gospodine.
Davide, smatraš li se Židovom?
Razumiješ li pitanje? -Da, gospodine. -Onda odgovori.
Živim ovdje, da. -Jesi li Izraelac? -Ja? Naravno.
Zašto se onda ponašaš kao da te se ovaj razgovor ne tiče? -Žao mi je.
I treba ti biti. Jer ovo je ključan trenutak u povijesti naše zemlje.
A ti ovako ometaš svoje kolege.
Jesi li napravio zadaću? - Jesam. -Onda izvoli.
Reci mi nešto o Adolphu Eichmannu.
Bilo je to veoma kontroverzno suđenje. Podiglo je mnogo moralnih pitanja.
Bit će ubijen zbog svojih zločina.
Velika je pogreška ako ga ubijemo. -Molim?
Nisam imao vremena. Brat i ja smo... -To ti otac govori?
Kakve veze otac ima s time? - Pogrešno je ubiti nacista?
Bog je rekao: "Oko za oko." - Da, ali oko nije život.
Vi arapski Židovi žalite se da vam je loše u našoj zemlji.
Ali pogledajte svoj stav prema zvjerstvima prema europskim Židovima.
Nije istina, gospodine. Otac mi je bio poslan u nacistički logor u Libiji.
Prije nisam znao za Eichmanna. Ali sad znam. Čitam o njemu.
Gdje si čitao?
To nisu novine, to je tabloid. Propagandne dezinformacije.
Neofašističko smeće. Odakle ti to?
Odakle ti to? Znaš što je najžalosnije?
Što si previše neuk da bi razumio išta od toga.
Marš van. Marš van!
Tamar, nastavi. Što si napisao?
Mali! Imamo novu pošiljku cigli. Dođi.
Vidiš li Kukurikua ondje? Tipa koji liže lizalicu?
Idi do njega. Kukuriku! Vodi ga, nađi mu radnu odjeću.
Dođi. Došao si na pauzi.
Hvala, Kukuriku.
"Nakon što je optuženi proglašen krivim po svim točkama optužnice,
tužilaštvo je tražilo smrtnu kaznu za Eichmanna.
Njemačka je obrana rekla:
"Svakoj se državi može dogoditi ono što je Njemačkoj."
Turska kava! -Popij je. Dat će ti energije.
Uzmi je. -Ne, hvala. Ne bih.
Hvala puno. Vruća je.
Dosta! Stanite!
Koji ti je vrag? Kretenu! Uključi mozak!
Što se dogodilo? Što je učinio? -Vjerojatno ništa,
ali Ezra je dovoljno dugo ovdje da zna
da je bolje da viču na njega, nego da ga ubiju jer se buni.
Ubiju? -Shlomi Zebco pobio je više Arapa od britanske vojske.
Zato se pazi. -Ja? Ja sam Židov. -Ti!
Ja? -Je li alat u kamionu, Kuku? Upadaj u kamion.
Obraćate li se meni? - Jesi li gluh? -Nisam.
Onda se pokreni.
Reci mi, što si ti? -Molim? - Odakle si? Imaš tamnu kožu.
Izraelac sam. -Sjajan odgovor.
Slušaj, uskoro dolazimo do tog škrtog Jemenca.
Odbija dostaviti iako smo platili. Ako i kad ti kažem...
Kako se ono zoveš? - David. -Ako i kad ti kažem:
"Davide, pregledaj spremnik", popet ćeš se unutra
i probušit ćeš spremnik propana. -Želite li spremnik s rupom?
Naravno da ne želim. Ali, pretežak je
i Jemenac mi ne da da rabim njegovu dizalicu.
Nećemo ga moći ukrcati u kamion sami.
Ne namjeravam platiti toj svinji dostavu, a ništa ne dobiti.
Ako ja neću dobiti spremnik, neće nitko.
Čekaj ovdje. Govno jedno! -Srami se!
Platio sam dostavu, a ti kažeš da nisam. Ezra je platio 30 lira!
Rekao sam mu 60, a ne 30. Ezra je glup!
Davide! -Da, g. Zebco? - Pregledaj spremnik.
Makni to! Makni!
Ulazi unutra. -Samo trenutak.
Imate li druge ljestve?
Razmisli, uzmi drugi kamion... - Platio sam dostavu! Što ovdje piše?
Dragi dječače, sjajno! - To je bila moja ideja!
Pametan dječak. -Gdje te samo našao, mali?
Kradeš dijelove, kradeš novac. Sad mi želiš ukrasti najboljeg zaposlenika?
Najboljeg? -Hajmo.
Nosi svojeg roba i svoju drugorazrednu peć.
I nikad se ne vraćaj ovamo! Tvoj teroristički novac ovdje ne vrijedi!
Sjedni naprijed.
Kako si ono došao k meni? - Moj otac, Yaki. Yaakov Saada.
On odvozi vaš otpad. -A, da.
Rekao je da si upao u nevolju. Krao si. Što si ukrao?
Ništa ozbiljno. Čokoladice, slatkiše.
Svatko zaslužuje drugu priliku. Napravit ću muškarca od tebe.
O, ne! Nadam se da te nije došao uhititi.
Zbog čega?
Kako si? -Dobar dan.
Bjesnoća? -Zašto ne bjesnoća? Razmisli.
Epidemija bjesnoće na jugu. Moraju pobiti sve pse, čagljeve i kojote.
Ništa ne prepuštaju slučaju. I ta hrpa lešina trune na suncu.
Možeš li zamisliti taj smrad? Moramo ih spaliti.
Samo ih zakopajte. -Ne možemo. -Zašto?
Zbog vode. -Vode? -Da, zbog pitke vode.
Ne možemo zakopati životinje i riskirati kontaminaciju pitke vode.
Moramo ih spaliti. Nemamo izbora.
Priča je glupa. Ali ako želiš da to kažem...
Nema problema. -Sjajno. Super, Zebco. Puno ti hvala.
Kada ga dovodite ovamo? - Koga? -Bijesnog psa.
Ne mogu ga dovesti ovamo. -Ne njega. Leš. Ono što spaljujemo.
Da dovedemo Eichmanna ovamo? Nema šanse, peć mora biti prijenosna.
Hayim, to je golema peć. Ima više od dvije tone.
Ja ne zapovijedam, samo prenosim zapovijedi.
Još radimo za Ben-Dova? - Zapovjednika Ben-Dova.
To ne može biti tako. -On sad vodi sve zatvore u zemlji.
Pozdravlja te, samo da znaš. - Zašto me ne dođe pitati osobno?
Šalje kurire? -Nije tako. Zna da smo prijatelji.
Hayim, izradit ću ti peć. Ali pod jednim uvjetom.
Reci Ben-Dovu da želim psa živog. Sam ću ga spaliti. Ovdje.
Želim čuti kako vrišti. Divnije od Wagnera.
Hayim, zašto si tako ozbiljan? To su samo bijesni psi, zar ne?
Da. Da, bjesnoća.
Kada će biti spremna? -Bit će spremna na vrijeme, ne brini se.
Sjajno, hvala, Shlomi.
Nazdravimo u to ime. - Ne mogu, na dužnosti sam.
Znaš li što bi bilo da ne odem sada? Novinari bi me čekali ispred zatvora
i pisali bi naslove o Eichmannovu donjem rublju.
Ne brini se. Što ćeš popiti? - Brinem se. Sutra ulaže žalbu
i ako ne prođe, procedura će se početi brzo odvijati.
Kući pijem "Pernod". -"Pernod?" Morat ćeš piti partizansku šljivovicu.
Janek je pravi. Odlična je.
Dovraga! -Što je? -Taj gad!
Netko mi je ukrao piće. Moram početi ključati vrata. -Nema veze, moram ići.
Čekaj, Hayim. Želim da kažeš mojim ljudima.
Bolje da čuju priču o bjesnoći od službene osobe.
Davide! Dolazi ovamo!
Dođi, želim da čuješ ovo.
Davide, želim da čuješ ovo.
Davide.
Davide! Dolazi ovamo! Davide!
Ne boj se. Dođi ovamo.
Oprosti, nisam htio. Ne ljutim se na tebe.
Nisam ljut. Znaš...
Čuo si previše. Bit će brzo. Neće biti krvi.
Samo ću ti zdrobiti grlo.
Što si radio u mojem uredu? -Ništa, kunem se.
Ništa nisam čuo, kunem se. -Nisam te to pitao.
Vraćao sam ga na mjesto, kunem se. -Slušaj.
Najbolja stvar kod pametnih dječaka jest to što znaju da su pametni.
Zato znam da znaš da to što si čuo u uredu mora ostati tajna.
Shlomi, gdje si? -Ovdje sam!
Što je? -Brzo dođi! Janek je! -Janek?
Janek, što se dogodilo? -Dobro sam. - Dajte mu zraka, odmaknite se.
Gdje te boli? Ezra, donesi mu vode.
Jeste li vidjeli što se dogodilo? - Pao je poput kruške.
Gdje te boli? -Dobro sam. - Udario si glavom? -Vidjeli ste?
Nisam bio ovdje. Dotrčao sam... -Ne to. Vidjeli ste što žele da izradimo?
Peć? -Jeste li vidjeli nacrt? Ovo. Ovo je original.
"Topf"? -"Topf and Sons." Njemačko je.
Tvrtka koja je izradila krematorij u Auschwitzu.
Ovaj se model zove "Maleni". Shlomo, zašto pravimo nacistički krematorij?
Zašto? -Svi natrag na posao!
Natrag na posao!
Hayim, moraju znati što izrađuju. Moraju znati.
Shlomi, ne mogu. Ben-Dov će me ubiti.
Ben-Dov si može jebati mater. To nije molba. Garantiram za svoje ljude.
Neće nikome ništa reći.
Ezra, Davide. -Da, g. Zebco. -Dođite.
Trebamo i vas. -Evo.
"Dobra večer, Yuval Friedman javlja se iz Jeruzalema.
Eichmann uložit će posljednju žalbu Vrhovnom sudu sutra ujutro.
Teško da će ikakav novi dokaz uspjeti osloboditi nacista.
Ako bude smaknut, bit će to prva smrtna kazna ikada u Izraelu.
Nakon odobrenja smrtne kazne prema britanskim zakonima..."
Rekao sam vam da mi ne smetaš! -Ovo je slobodna zemlja!
Nemaš dopuštenje da me slikaš! - Vojska će mi to reći, a ne vi!
Nastavi tako i bacit ću te preko onog zida tamo! -Hajde, olakšajte nam posao.
Znam što tražiš! -To je prilično jasno. Pazite!
Je li sve u redu? -Da, da.
Nisam postao granični policajac kako bih bio zatvorski čuvar.
Objesit ćemo gada i maknuti se iz ovog logora.
Prije nego što ga zaštitimo od drugih, moramo ga zaštititi od njega samog.
Zatvorenik čeka žalbu. Dugo ćemo biti ovdje.
Budite na oprezu!
Gdje je zapovjednik Ben-Dov? - Već je odveo facu dolje.
Čekali su, ali... -Kvragu!
Ako žalba bude odbijena i smaknemo nacista,
izbušit ćemo rupu u stropu,
gledat ćemo nacista u oči i spustit ćemo ga.
Onda ga pustimo da visi 20 ili 30 minuta. A onda...
Što ćemo onda? -Nije komplicirano.
Odnesemo ga u drugu zemlju gdje će spaliti truplo.
Mi to ne možemo. Židove se ne kremira.
Ali on nije Židov. Tko kaže da ne možemo kremirati ne-židova?
Ne brine me spaljivanje ne-židova. Rekao si mi da nemamo... Kako se zove?
Krematorij. -Bacite truplo u jarak u pustinju. On je to radio milijunima.
Dobra ideja. Ali postoji pravno pitanje.
Da. Ured glavnog tužitelja odlučio je da nemamo pravo
odbiti predati tijelo Eichmannovoj obitelji.
Pokapanje postaje metoda skladištenja, a ne odlaganja.
Premijer neće dopustiti da Eichmannov grob postane nacistički hram.
Zamislite to. Da Smeđekošuljaši idu na hodočašće svom mučeniku.
Ako žalba bude odbijena i Eichmann bude obješen,
najbolje je da kremiramo truplo
prije nego što ga itko zatraži.
Trebali bismo obavijestiti Hayima. Hayim? Hayim?
Avivi? Avivi? Avivi?
Ti. Tko si ti? -Brijač. - Ne, nisi ti brijač. Avivi!
Tko te pustio unutra? -Čuvar. Bio je ovdje.
Kamo je otišao? -Otišao je po... - Kapetane Amzalag! -Da, vas.
Otišao si sa straže, Avivi? -Da nađem vas. Čuo sam da ste imali nesreću.
Nikad ne odlazi sa straže! Tko je ovaj ovdje? -Brijač.
Radimo samo s Yaishom. -Ne možemo raditi s njim. -Zašto? -Umro je.
Yaish je mrtav? -Da. -Nemoguće.
Izvolite. -Tko je pozvao brijača a da mene ne pita?
Ben-Dov rekao je da je klijent tražio šišanje. Žena mu dolazi iz Njemačke.
Molim? Ona što? Zašto ne znam za to?
Brijač ima dozvolu za ulazak. -Stoji pored njega. Ni makac dok se ne vratim.
Jasno? Upozoravam te, Avivi!
Hayim, kamo si nestao? Što Shlomi kaže? Imamo li peć?
Zebco će izraditi peć. Ali ima jedan uvjet.
Evo ga na! -Želi da mu dovedemo klijenta.
Znate li kapetana Amzalaga?
Zebco misli da je jedini koji je raznio hotel "Kralj David".
Zebco je terorist. -Zajedno smo se borili kod Etzela.
Prije nego što sam prešao u Haganah. Genijalan vojni um.
Ali on je životinja. -Reci mu da će Eichmann biti spaljen ovdje.
Taj nacist napušta ovaj zatvor samo kao pepeo.
Rabine, zvuči li vam išta u vezi s time problematično?
Ako u njoj ne budu kremirani Židovi, religiozno mišljenje je nepotrebno.
Ali, zanima me, zašto jednostavno ne napravite lomaču?
Eichmannova otmica iz Argentine bila je nezakonita prema međunarodnom zakonu.
Sigurnosne službe voljele bi da sve ostalo bude po pravilima. -U redu.
Čini se da imamo svoju peć. - Hayim, sad možeš ići. -G. Micha.
Upoznali smo se prije. -Drago mi je ponovno vas vidjeti.
Ja sam Eichmannov zaštitar. - Prepoznajem vas iz sudnice.
Htio sam reći da vas smatram pravim junakom.
Bio sam na svakom danu suđenja. Kada je svjedok pričao vašu priču...
Dok ste vi sjedili u sudnici? Svi bi trebali čuti vašu priču.
Micha, kada ideš u Poljsku? - Uskoro. Ne znam točno kad.
Mogu li vas pitati, jeste li vi preživjeli Holokaust? -Ne.
U redu je, možete mi reći. - Rođen sam u Kfar Sabi.
A vaši roditelji? -Treća generacija Izraelaca. -Vaš etnicitet? -Turski.
Obje strane? -Da. -Izgledate kao Europljanin. -To je problem?
To što izgledate kao Europljanin? Ne. To je mjera opreza.
Izgledate kao Europljanin. Europski Židovi ne smiju čuvati naciste.
Ovdje ne smijem imati ljude pogođene holokaustom.
Ne želim da ljudi postanu... Emotivni.
Samo bliskoistočni i sjevernoafrički čuvari. Ja sam Marokanac.
Ne ulazite u ćeliju dok vam ne kažem.
Kada uđete, odmah ćete sjesti na stolac.
Ustajete samo ako vam ja kažem. Ruke na zid.
Već su me dvaput pretražili. Da sam znao, ne bih prihvatio posao.
Rabit ćete samo češalj. - Trebam sprej. -Bez spreja.
Svaki put kada ste spremni rezati, reći ćete mi. -Svaki put? -Da. Otvaraj!
Čekajte ovdje.
Gospodine, on sere.
Brijač je ovdje. Jeste li spremni za šišanje? -Da.
Hvala, kapetane.
Može? -Hajde.
Oprostite.
Možete ustati.
Ostavite me na miru!
Jeste li dobro, kapetane?
Pustite me, molim vas.
Vi izraelski policajci sve radite naopako. Vi ste njegovi zatvorenici.
Ne smijete razgovarati s novinarima!
Ostavite ga na miru. Kvragu!
Kako je bilo čuti presudu?
Bilo je... Kao kad piješ čašu hladne vode.
Kog vraga on radi? -Ponaša se čudno od nesreće.
Hayim, već sam pretražio.
Nije me briga ni da ga Ben-Guiron dođe vidjeti.
Od večeras, pretražujemo ćeliju dvaput tijekom svake posjete.
Yosef! -Da, gospodine? -Na što te podsjeća pijenje čaše hladne vode?
To je... Osvježavajuće? Je li tako? Jesam li pogodio?
Ne znam. Nije takvo pitanje.
Da pozovem liječnika? - Ne. U redu je, u redu je.
Kvragu!
Stani! Kamo ćeš? - Pusti ga. -U redu, idi.
Reci mi, što bi se to moglo dogoditi ispred zatvora u četiri ujutro
zbog čega se isplati voziti busom i kampirati ovdje poput klošara?
Došao sam vidjeti kako ste. To je bila ozbiljna nesreća.
Mogli biste mi dati nešto. Neki detalj. Neku sitnicu.
Ne budite toliko tvrdoglavi. Što čita? Što je večerao?
Zamislite svoje lice na naslovnici. Dobit ćete promaknuće i povišicu.
Povišicu? Par lira više i čin bojnika? Da cijeli dan sjedim za stolom?
Prihvaćam bilo što. Ako se bojite, možete biti anonimni.
Bojim? Bojim čega? -To vi meni recite. -Ti si varalica. Lopov.
Ja sam novinar. -Ti praviš probleme.
Hvala. Ne želite ući u povijest? - Povijest može ići kvragu.
Vaša cigareta, gospodine.
Jeste li dobro, kapetane?
Ne boli? -Ne. -Vaše oko, mislim.
Moje oko? -Netko bi vam ga trebao pregledati.
Gospodine. -Ne idete na sud za žalbu, kapetane?
Ne, imam slobodan dan. - Ali bit ćete sutra ovdje?
Da. -Možete li dati ovo mojoj ženi, u slučaju da je nikad više ne vidim?
Trebali biste dati to svome odvjetniku. - Jesam. Ali za svaki slučaj.
Molim vas. Molim vas.
Dobro jutro. Cigarete? - Stavite na moj račun.
Možete li me vratiti?
Za mene?
I dalje ste tvrdoglavi? -Da.
Moram priznati da sam nervozan što vam se obraćam na engleskom
i još više što sam u Poljskoj prvi put od izlaska iz Auschwitza.
I prije svega, što sam pred ovim getom.
Živio sam ovdje, iza ovog prozora. Sam. Imao sam 16 godina
i imao sam sreće da imam dozvolu za hodanje.
Naređeno mi je da nađem sve Biblije u getu, da ih skupim
i odnesem na spaljivanje. Jednog jutra, nakon tjedana pokušavanja,
napokon sam uvjerio staru udovicu da mi da svoju Bibliju.
Živjela je ovdje, na najgornjem katu.
Uzeo sam njezinu Bibliju i, dok sam silazio niz stube,
preskačući ljude koji su spavali na stubama,
primijetio sam nacističkog čuvara koji je uvijek imao psa na povodcu.
Nije bio na uobičajenoj poziciji. Razgovarao je sa svojom ženom.
Osjetio sam miris njezina parfema dok sam prolazio.
Odjedanput me čuvar zgrabio za kosu, bacio na pod
i vukao me ulicom i bacio na klupu koja je bila ovdje.
Upravo ovdje. Saznali su da nisam spaljivao Biblije
i dobit ću svoju kaznu.
Ti su nacisti rabili strašno oštar bič
i kada me udario po leđima, moj me um iznenadio najčudnijom stvari.
Brojio je. Jedan. Broj jedan.
Dva. Tri. Četiri. Činilo se ludim brojiti.
Šest. Sedam. Osam. Pomislio sam, volio bih da stane na 25.
Ako me udari više od 25 puta, umrijet ću.
11, 12, 13. Pao sam u nesvijest.
"Aufstehen!" "Ustani" na njemačkom. I dan danas ne znam odakle mi snaga,
ali ustao sam. Nisam htio biti upucan. Znao sam da će me upucati ako potrčim.
Pomislio sam, možda me neće upucati pred svojom ženom.
Okrenuo sam se i potrčao.
Trčao sam koliko su me noge nosile i srušio sam se među ovim zgradama.
Znam što neki od vas misle: "To nije najgora priča Holokausta."
Dodat ću: "Nije ni najgora stvar koja se meni dogodila."
Ali govorim vam to s razlogom.
Tijekom Eichmannova suđenja, radio sam s izraelskim državnim tužiteljem,
Gideonom Hausnerom. Istražitelj sam Šeste policijske stanice u Jeruzalemu.
Zajedno smo ispitivali samog Eichmanna. Uživo.
Adolf Eichmann osuđen je na smrt i dok čekamo ishod njegove žalbe
i hoće li smaknuće biti provedeno, htio sam da čujete moju priču.
Kroz ovaj proces, izgubio sam razumijevanje prave pravde.
Kako se ona provodi? I što ona znači za zločine ovakvih razmjera?
Nisam mogao shvatiti. Onda, jednog dana, u razgovoru prije suđenja,
čovjek mi je rekao da je živio u tom istom getu.
Rekao sam mu da sam i ja. Pitao me kako se zovem. Rekao sam, Aaronson.
On je rekao: "Aaronson? Vidio sam dječaka tog imena
kako ga bičuju 80 puta." Ne 18 puta.
Ili 30 ili 50, već 80 puta.
Pitao sam: "Kako znaš da 80?" On je rekao: "Bio sam ondje.
Brojio sam." Ja sam brojio. On je brojio.
Moje razumijevanje pravde u ovom kontekstu postalo mi je jasno.
Zapovijed.
"Poslije su nam rekli da je taj Aaronson mrtav."
Odmahnuo sam glavom i rekao mu: "Nije mrtav.
Stoji ispred tebe."
Dobra večer. -Dobra večer. Ja sam Ada iz Židovske agencije.
Naravno. Je li sve u redu? Mislio sam da je u 20 sati. Nije li?
Da, ali želim te pripremiti za program večerašnjeg događaja.
Trebaš li još trenutak? -Dva trenutka, ako nije problem.
Nema problema.
Micha, ovuda.
Ovuda je kraći put.
Ne mogu prestati razmišljati o priči koju si danas ispričao.
Nikad je neću zaboraviti. Sigurno je teško vratiti se ovamo.
Hvala. Jako mi je čudno.
Ovdje.
Dvije votke, molim vas.
S hotelskim barom nešto ne štima? -Izvolite. -Hvala.
Živjeli.
Morala sam smisliti ispriku da porazgovaramo nasamo.
Hotel je pun delegata. - Zar me planiraju otrovati?
Shula i Amerikanci dat će ti nemoralan prijedlog.
Nemoralan? -Željela sam ti danas u autobusu reći za to,
ali nisam bila sigurna kako bi to izgledalo.
Današnji prolazak kroz geto bio je tek proba.
Iz njihove perspektive, uspješna proba.
Žele stvoriti godišnji program i pretvoriti geto u turističku atrakciju.
Oprosti, katkad nisam jasna. -Ne, samo čekam nepristojan prijedlog.
Žele te redovito dovoditi ovamo kako bi pričao svoju priču.
Tvoje svjedočanstvo. Žele da stalno iznova proživljavaš to mučenje.
Da opisuješ najbolnije, najtragičnije trenutke svojeg života.
Stalno iznova, pred strancima, kao neka cirkuska atrakcija.
Oni se prisjećaju tih zločina. Zapravo si me otela. -Molim? Naravno da ne.
Možda nisi namjeravala, ali to je ishod tvoje hrabre radnje.
I unatoč mojim sumnjama, nastavila si. -Morala sam te upozoriti.
Nisam razmislila o načinu na koji ću to učiniti.
Nagovaram te da odbiješ ponudu. Uvjeravam te da je tvoja prošlost tvoja
i da je privatna. Svi želimo pomoći svojoj zemlji, ali ovo je previše.
Ne moraš prodavati svoju bol. - Ovo je doista zapanjujuće.
Ti si zaposlenica Židovske agencije, a želiš sabotirati njihove planove.
Veće je od toga. Ne želim da "da se ne zaboravi" postane "prisjetimo se".
Iskorištavaju te. Ako pristanemo, ako se uključimo u ovu bol,
postat ćemo najveći geto ikada izgrađen,
ali ovaj ćemo put zidove sazidati sami.
Bolje da idem. Nepristojno je kasniti našim domaćinima. -Čekaj.
Tvoje su riječi uvredljive. - Nisam se dobro izrazila, žao mi je.
Najiskrenije vjerujem da Židovi trebaju biti gospodari svoje sudbine.
Ali zašto prihvatiti našu tjeskobu? Zašto proživljavati užase iz prošlosti?
Proživljavati prošlost kako bi se opravdala sadašnjost?
Kako bi se potvrdilo što se dogodilo? Dogodilo se.
Ne moramo umanjivati svoje slabosti, ali ne moramo ni žalovati
kako bismo bili ponosni i slobodni u svojoj zemlji.
Pogledaj bar. Što vidiš?
Pijane muškarce.
Kada sam napokon došao u Izrael, nakon geta, nakon Auschwitza,
nakon izbjegličkog kampa na Cipru, sreo sam imigracijskog službenika.
Ova je zemlja postojala tek nekoliko dana.
Tada sam prvi put nekome rekao što sam sve prošao da dođem do Izraela.
Sva ta bol i užas skupljani u meni godinama napokon su izašli.
Ispričao sam mu istu priču koju sam ispričao danas u getu.
Imigracijski službenik pogledao me i znaš što je vidio?
Vidio je iscrpljenog, očajnog čovjeka.
Kost i koža, groznog zadaha. Nemoćnog glasa.
Zaključio je da je sve što sam mu ispričao izmišljeno.
Jer osoba ne može pojmiti takvu priču.
To me strašno povrijedilo i rekao sam si da više neću govoriti o tome.
O ubijanju mojih roditelja plinom. O ubojstvu moje desetogodišnje sestre.
Jer nevjerica drugih ljudi samo me dodatno boljela.
Ali kada je Eichmann uhvaćen i doveden na suđenje u Izrael,
i kad mi je dodijeljeno da ga ispitujem,
ponosno sam stajao cijelo suđenje, noseći izraelsku policijsku uniformu
i gledao kako svjedoci daju iskaze i kunu se u Bibliju
i kako njihove priče više nisu proglašavane izmišljenima,
već su postale službena svjedočanstva. Tada sam prestao osjećati sram.
Cijela je zemlja slušala svaku riječ na radiju, u autobusima, u školama
dok su ti događaji bilježeni.
A svi ljudi koji nisu znali ili nisu htjeli znati, čuli su sve.
Napokon su vjerovali.
Vidim onog čovjeka za šankom i sjetim se da su se sva ta zvjerstva
događala u njegovu stražnjem dvorištu. Pred njim, širom otvorenih očiju.
Znam da bi on volio da sve što se dogodilo ostane izmišljotina,
prolazna noćna mora. Da to zanijeka i da zaboravi.
I ja sam to pokušao. Iz njegove perspektive, što drugo očekivati?
On je samo čovjek. Ali dok sam živ, to se ne može događati u mojem svijetu.
Nacisti su mislili da me ponižavaju kad su mi tetovirali broj na ruku.
Ali zapravo su mi dali svrhu.
Imaš pravo da nisam osoba koja je preživjela holokaust.
Nisam sam preživio to. Ne. Ja to ne gledam tako.
Ja sam fosil. Ostatak.
To je u svakoj bori na mojoj koži, u svakom organu u mojem tijelu.
Ne zaboravi, autobus kreće u 7 sati.
Rekao sam Shuli da ne idem jer nisam jedan od govornika. -Doista?
Već sam bio u Auschwitzu. -Naravno.
Onda je ovo posljednji put da se vidimo.
Sutra ću ispratiti Amerikance u zračnu luku i idem na svoj let.
Mislio sam da živiš ovdje, u Poljskoj. - Još prije sam tražila premještaj.
Agencija me premjestila u švicarski ured. Trebao bi mi bolje odgovarati.
Nadam se da će biti tako. -Ako je tako, želim ti sve najbolje.
Hvala. -Ako se ikada vratiš u Izrael...
Ako ti ikada naiđeš u Švicarsku...
"Predsjednik je odbio Eichmannov zahtjev za pomilovanje.
U osobnom pismu, osuđeni nacist napisao je:
"Ako je moj mač ostavio žene bez djece,
i vaša će majka ostati bez djece među ženama."
Radi! -Radi!
Spojite dimnjak. Isprobajmo je.
Manje pritiska.
Super, mali.
Snažno pritisni.
Je li sve u redu? -Sve je savršeno.
Arogantno dijete. -Rekao sam vam.
Pitam se na koga je. -Hajde! Hajde! Zar ne znate raditi? Guraj!
Nalijevo, nalijevo, gurajte.
Uzmi. -Zatvori!
Nosi to ondje.
Vrijeme je.
Zatvorena je.
Trebao je biti pepeo, zar ne? Što misliš?
Mislim da prilično dobro miriše.
Ne brini se, bit će sve u redu.
U čemu je problem? -Osim ako premijer ne želi Eichmanna srednje pečenog,
trebat će nam već plamenik. -Ezra, idiote jedan!
Napravio sam sve prema nacrtu. -To je bilo samo za strukturu!
Znao si to!
Trebat će nam još jedan plamenik. - Nemoguće ga je napraviti za jednu noć.
Zaključan je iznutra. Ne mogu ući.
U redu, Davide, dođi. Vidiš onaj otvor?
Možeš li se popeti ondje? -Možemo do Hatukine kuće pitati ga. Razumjet će.
Nije zločin ukrasti od lopova. Kuku, stani ondje. On će te podići.
Što ako nas uhvate? - Neće. Ako te uhvate...
Ispruži ruku. Zatvori prste. Stavi palac okolo.
Snažno. Sad me udari.
Hajde. Vrlo dobro.
To je sve? -To je sve.
Ako treba, učini to nekoliko puta. Dok ne uspavaš čovjeka. Kuku, hajde.
Davide. Znaš što dobivaš, zar ne? -Da.
Idi. Nemamo puno vremena.
Ja ću te uhvatiti, ne brini se.
Imam nešto teško. Bacite mi uže!
Što je ovo? -Uzeo sam sve što je bilo pričvršćeno.
Mislim da kisik povisuje temperaturu. -Tako je.
Jesi li znao to? Daj djetetu kompliment.
Naravno da sam znao. Samo sam mislio... -Hajmo. Kralj David.
Skoro smo gotovi. - Hajmo, nemamo vremena.
Tko će upravljati time? - Idem po svoj alat. -Janek.
Molim? -Ulazi u kamion. -Ne, ne. Neka Ezra ide, on je tehničar.
Ja samo režem metal, Shlomo. Ne znam ni kako ga upaliti.
To moraš biti ti. -Što ako nešto pođe po zlu?
Ezra? -Ne znam.
Davide? -Savršena je. -Čuo si dijete.
Osveta.
Crvena cijev, plin. Plava cijev, kisik. Samo prati boje.
Prvo plin u okvir, onda su posudu. Upali vatru i treba biti plavi plamen.
Ne puštaj kisik dok ne upališ vatru.
Opasno je, može eksplodirati.
Jan? Pogledaj me. -Shvatio sam.
Zdravo. -Skinimo ovu grdosiju s kamiona.
Je li sve u redu, gospodine? -Kapetane, mogu li telefonirati? Hitno je.
Dođi.
Davide! -Hajmo.
Trebam Davida unutra. -Što da kažem njegovoj majci?
Reci joj da je neophodan. -Da mi trebaju sina u tvornici po noći?
Da je neophodan za državu. Posljednji put.
Neće se ponoviti. Hvala, Yaki.
"Crvena je cijev plin, plava je cijev kisik. Prati boje.
Ventil za plin na okvir, a onda na spremnik."
Kada vidiš plavi plamen, otvori ventil za kisik,
prvo za okvir, onda za spremnik. "Razumiješ li me, Janek?
Ne otvaraj ventil za kisik dok se ne upali plamen od plina. Jasno?"
Jasno.
Što to radiš? -Palim cigaretu. - Dijete si! Miči mi se sa stolca.
Prošlo je 20 minuta, gospodine. Pripremite se dostaviti tijelo.
Spustite ga.
Nije bilo namjerno. Oprostite, velečasni.
Na drugu stranu.
Mislite li da treba još vremena?
Što to stavljamo unutra?
Jedne noći u Birkenau, probudili su nas jako rano.
Smrzavao sam se. Stalno mi je bilo hladno, ali nikad kao tog dana.
Kada smo izašli, poljski čuvari dali su nam lopate
i rekli su da su se staze kod nacističkih baraka smrznula
i da ih moramo prekriti pijeskom kako se časnici ne bi poskliznuli.
Dok je sunce granulo, vidjeli smo da na led ne bacamo pijesak, već pepeo.
Iza krematorija nalazila su se brda pepela.
Od osobe ostane tako malo pepela.
Janek, je li uspjelo? Janek, jesi li uspio?
Je li uspjelo? Janek! Janek! Je li uspjelo?
Janek!
Da. -Davide. Dođi.
Shlomi, jeste li čuli? To!
Ne mogu vjerovati! Uspjeli smo!
Sad možete dodati novi suvenir. -Izvoli. -Što je to?
Nije plaća danas. -Idi kući.
Već sam se naspavao. Pomoći ću Janeku. -Ne možeš.
Zašto ne? -Nema se više što učiniti. -Nema što?
Posao za Hiltona trajat će tri tjedna. -Ti nećeš raditi na tome.
Zašto ne? -Jer ti dajem otkaz.
Kako to mislite? - Znaš li što je otkaz?
Znači da više ne radiš ovdje.
Zašto? -Jer ja tako kažem. -Ali zašto? -Ne želim da radiš ovdje.
Zašto? -Jer ja tako hoću. -Zašto? - Zar samo znaš pitati "zašto"?
Zato što si dijete, a ovo nije mjesto za djecu. -Ali što sam učinio?
Zar nisam bio dobar radnik? Nisam dio tima? -Nisi.
Bez mene ne bi bilo plamenika. Janek ga ne bi znao osposobiti.
Misliš li da si zaslužan za sve? Griješiš. Ti si samo dio kolektiva.
Vaš sam najbolji radnik i vi to znate. I sami ste rekli. -Bahat si
i želim da odeš. Odmah.
Nije fer.
Radim ti uslugu. Jasno, Davide?
Idi kući, idi u školu. Nauči nešto normalno, nađi profesiju.
Imam profesiju. Volim ovu tvornicu i želim zauvijek ovdje raditi.
To se nikada neće dogoditi. - Je li to zato što sam arapski Židov?
To je zato što si lopov.
Mislio si da ću zaboraviti da si mi ukrao sat?
Rekli ste da svatko zaslužuje drugu priliku. -Da.
Imao si svoju priliku. Sad je gotova.
Vi ste prvi ukrali sat. Britanskom vojniku. -Nisam ukrao, već uzeo.
Koja je razlika? -Bio je mrtav. - Jer ste ga ubili. Lopov ste i ubojica.
Ubijali ste Britance, Arape, Židove.
Vaši su zločini ovdje izloženi. - Ja sam to učinio za svoju zemlju.
Ti si to učinio samo za sebe. A sada, odlazi.
Želiš li me udariti?
Što ste to učinili?
Kada ti kažem, ona je Talijanka. - Francuskinja je, tata mi je bio ondje.
Talijanka, zar ne vidiš? - Izgleda poput tvoje mame.
Mogu li gledati s tobom? - 10 centi za gledanje.
Dajem ti 10 lira za cijele novine.
Pozdravlja nas Tomerova mama. -Daj mi ih! -Gubi se!
Dobit ćeš ih kada pročitam.
Zašto bih izmislio to? - Ne kažem da ste izmislili.
Ali ne vjerujete mojoj priči. Ne vjerujete da sam izradio peć.
Nije važno vjerujem li vam.
Wikipedia ne može dodati vaše ime na članak o Eichmannovu smaknuću
kao graditelj peći jer ne možete dokazati svoje sudjelovanje.
Pokušala sam kontaktirati radnike koji su još živi, Zviku i Ezru. -Kuku.
Nitko ga nije zvao Zvika, zvali su ga Kuku, skraćeno za Kukuriku.
Volio je lizalice u obliku pijetla. Razmijete li?
Nisam mogla kontaktirati Kukua. - Dementan je, u staračkom je domu.
Dobro. Razgovarala sam s Ezrom i kaže da nije bilo nikakvog 13-godišnjaka
koji je gradio peć. Radio je ondje 25 godina i kaže da nije bilo djeteta.
Zašto njemu vjerujete, a meni ne? -Jer je radio u tvornici,
jer se pojavljuje na slikama i jer je Ezra identificirao Zebcovo tijelo
nakon što je poginuo u automobilskoj nesreći.
Piše u policijskoj izvješću iz 1978. To je konkretan dokaz.
Nema dileme. Možete provjeriti platne liste.
Ne, Shlomi mi je platio u gotovini. U e-mailu sam vam poslao sliku.
Ovdje je. Iz noći kad sam otpušten iz tvornice.
Te je noći Eichmann smaknut. Pogledajte datum.
0. 6. 1962. Ne razumijem. -Nulti lipnja.
Nulti lipnja 1962. Nema datuma na koji bi se slavilo smaknuće.
Jeste li spomenuti u članku? - Ne. To je bila velika tajna.
Ali kupio sam to s posljednjih 10 lira koje mi je Shlomi dao.
Shira, molim vas, nemojte maknuti moje ime.
Davide, doista mi je žao. Ali dok ne date nekakav dokaz,
čak i ako budete dodavali svoje ime svaki dan, ja ću ga i dalje brisati.
Borio sam se 1967. I ponovno u Jomkipurskom ratu.
Kao i moj mlađi brat, Israel. Israel je ubijen.
Nije imao priliku napraviti išta značajno u svojem životu. Ja jesam.
Ništa spektakularno. Ali rijetki ljudi mogu reći da su stvarali povijest.
Ja sam stvarao povijest. Mali djelić, znam.
Ali moje je sudjelovanje napravilo razliku.
Izgradnje te peći najznačajnije je što sam napravio u svojem životu.
Vjerojatno najznačajnija stvar koju ću ikada učiniti.
Dotaknuo sam povijest. Što je loše u tome da tražim priznanje?
Davide. Neke istine moramo strpljivo čekati da se razotkriju.
Možda je vaša jedna od njih.